Dt 4,1-2.6-8; Žalm Žl 15,2-3a.3b-4.5bc; Jak 1,17-18.21b-22.27 Mk 7,1-8.14-15.21-23
Církev je vnímána jako instituce zachovávající dávné tradice. Kde je hranice mezi mechanickým, bezduchým ulpěním na stále stejném a mezi skutky, symboly a myšlenkami oživenými v aktuální situaci mocí Božího ducha? Nejednou se ukazuje, že zachovávání tradic je vlastně formou útěku do jistoty před ohrožujícím světem stále nového rozhodování se. Opakem je potřeba mít něco stále jinak, nezvykle, být hlavně jiní než ostatní… Ježíš dává návod: Duchovní kvalitu nedává tradice, zvyk, móda…, ale to, co je skutečnou příčinou našeho jednání, tedy co motivuje jednání v našem srdci.